Egy nem sablonos évkönyvet tart az olvasó a kezében.

A könyv jellemzőit az alábbi hármas egységben foglalnám össze:
„Kigondolni – létrehozni – működtetni”
A szerkesztő nem állít fel fontossági sorrendet, nem ígér teljességet, de jó keresztmetszetet ad a három alapgondolat mentén.
Feleleveníti az emlékeket, pillanatfelvételt ad a könyvtár jelenéről, ezzel párhuzamosan a városról és egyértelműen előrevetíti a jövő felé irányuló törekvéseket.
Izgalmas olvasmány az 1999-2005 közötti időszak bemutatása, mert ezt mindannyian megéltük, olvastunk erről szóló híreket, esetenként erre vonatkozóan közgyűlési előterjesztéseket írtunk, részt vettünk az egyes eseményeken (könyvtárátadás, a működésre vonatkozó szabályzók elkészítése, névválasztás, pályázatok, stb.). Így egybeszerkesztve tudatosult bennünk, hogy ez az öt év a város könyvszerető emberének, a könyvtár dolgozóinak kiemelkedően fontos öt éve, aminek ez a kötet méltó zárása.
Bizonyítja egyben, hogy „a hangyák is tudnak csodálatos várakat építeni.” N. Szabó Gyula gondolatait kölcsönözve.
Szerencsés egybeesés, de talán nem véletlen, hogy a névadó Halis István születésének 150. évfordulója is ide esett. Ez lehetőséget teremtett, hogy a Halis év rendezvénysorozatán keresztül megismerjük a névadó személyes sorsának alakulását éppúgy, mint szakmai tevékenységét, közéleti szerepvállalását, sokoldalú és sokszínű egyéniségét. Szeretném hinni, hogy a Halis család leszármazottjának – Steinhardt László – ajánlása meghallgatásra talál:
„A könyvtár elnevezésével a város azt sugallja minden polgárának, hogy az érte fáradozónak nemcsak a munka, hanem a megbecsülés is kijár.”
Először vállalkozik a könyvtár, illetve a szerkesztő arra, hogy a nagykanizsai könyvtártörténet ívét, a mindennapi működés jellemzőit, nehézségeit is bemutassa Halis István, Horváth Jánosné, Kiss Tivadar, Andrasek Tibor, Kocsis Katalin, Farkasné Gál Erzsébet, Bognár Csilla dolgozatain, tanulmányain keresztül.
Pintér Béla „Olvasókönyv egy meg nem épült könyvtárhoz” gondolatai hűen tükrözik azt a lelkiállapotot, ami az új könyvtár megépítését kísérte. Igazolja ez az írás egyben, hogy volt valami jó is abban, hogy nem valósult meg az eredeti elgondolás, a Hevesi nézőtere alá tervezett könyvtár ötlete. 
Karakai Norbert, Tóth Andrea, Kardos Ferenc a technikai fejlődés adta lehetőségeket, illetve a szociológia eszközeinek alkalmazását mutatja be. 
A könyvtár szolgáltatásaiban kiemelt helyet kap a kistérségi feladat-ellátás felvállalása, ami azt támasztja alá, hogy a könyvtár vezetése és a kollégák nyitottak az új kezdeményezésekre, és tudatában vannak a könyvtári munka közösségformáló, „falu-formáló” erejével is. 

Köszönet mindenkinek a közreműködésért, köszönet az ötletért.